- Værsgo. - Jeg har den.
Alle om bord!
DET KONGELIGE POSTVÆSEN
Released on www.Danishbits.org
BAGDØR
- Godmorgen. - Der er et særligt brev i dag.
Jøsses!
- Hvad er det? - Det kunne du tænke dig at vide.
Posten er netop kommet.
- Der er brev fra Buckingham Palace. - Du godeste.
Vi må have hjælp med grisene.
Men vi bliver nødt til at spare. Og vi må lægge en plan for taget.
- Det her kommer ikke til at hjælpe. - Hvad er det?
Kongen og dronningen kommer på besøg.
Hvabehar? På deres tur til Yorkshire?
De overnatter på Downton og tager til bal på Harewood.
Mens de er her, vil Yorkshires husarer gå i parade gennem landsbyen.
- Kan Henry måske nå at komme tilbage? - Næppe. Jeg sender et telegram.
Der er en biludstilling i Chicago, han ikke kan aflyse.
Tom, du tøjler din begejstring. Vender den irske patriot tilbage?
Du finder mine holdninger morsomme.
De sender nok nogen for at sikre, at fru Patmore ikke er russisk spion.
Fortæller De det nedenunder, Barrow?
Så underretter jeg fruen.
En kongelig frokost, en parade og en middag? Jeg må sidde ned.
Hvad med hr. Branson? Er han ikke republikaner?
Hvis hr. Carson kigger forbi, må ingen sige det ord.
Jeg er enig med hr. Branson. Jeg synes heller ikke om konger.
- Så jeg er vel også republikaner. - Må englændere være det?
To ugers forberedelse? Du milde. Det er en stor ære.
Ja, men et kongeligt besøg kræver utallige tøjskift.
Jeg har heldigvis netop været på tøjindkøb.
Madame Handley-Seymour skal sy en balkjole til mig.
Få den sendt hertil. Hvordan står det ellers til?
Jeg skal til frokost i dag til fordel for redningsbådene.
Eller i morgen? Det er til fordel for noget.
Alt er ved det vanlige. Vi ses snart.
Jeg kan tage så mange grøntsager, som vi kan spise.
Jeg kan godt lide at være i gang. Hvordan har de taget nyheden?
Daisy synger Marseillaisen. Det er ikke overraskende.
Hvad er der? Jeg troede, det ville glæde dig.
Det glæder mig også. Besøget er en stor ære.
Men Downton får besøg af medlemmer af kongehuset,
som har gæstet landets største herresæder.
Blenheim, Chatsworth, Arundel. Ved hr. Barrow, hvad han påtager sig?
Hvad vedkommer det dig? Du har ikke ansvaret længere.
Kom ind og spis frokost, så jeg kan komme tilbage.
Vær så artig.
Det er ganske udmærket. Tak.
- Lady Bagshaw, Deres Majestæt. - Godt.
Vi går ind i modtagelsesværelset, så snart de ankommer.
Sid ned.
Jeg har fået planen for turen.
Den er netop faldet på plads. Jeg tror, vi vil synes om det.
- Skal vi overnatte på Downton Abbey? - Det er kun én nat.
Der skal afholdes en parade og en middag, inden vi tager til Harewood.
Jeg ville høre, om jeg måske må tage direkte til Harewood?
Lord Grantham er min fætter, og vores familier er kommet på kant.
Eller det kommer vi muligvis, hvis jeg er til stede.
Hvad ville årsagen være?
Lord Granthams mor mener, at hendes søn skal arve mig.
Jeg er klar over, at enkefru Grantham kan være meget svær at afvise.
Netop.
Men de bør vide besked, hvis deres håb ikke vil blive indfriet.
- Synes de mon om enkel eller fin mad? - De vil nok ikke have enkel mad.
Holder den slags ikke af saucer, velouté, frappé og masser af fløde?
"Den slags"? Han er Englands konge. Der findes kun én i hele verden.
Læg ikke for mange planer, før vi ved, hvad der forventes.
Jeg ved, at der forventes mad af mig. Og af dig, Daisy, så rub neglene.
- Er desserten klar? - Ja.
Daisy, tag souffléerne ud af ovnen, mens jeg finder mine briller.
- Landet trænger til omvæltning. - Du bør stille op til parlamentet.
- Lady Astor har gjort det. - Så en køkkenpige kan følge efter.
- Man skal have store drømme. - Har du store drømme, Andy?
- Har jeg fornærmet dig? - Hvorfor?
Du taler aldrig om brylluppet mere.
- Vi bliver gift, når vi er klar. - Jamen jeg er klar.
Gå nu, inden de falder sammen.
- Kommer Maud Bagshaw til Downton? - Ja, som dronningens hofdame.
- Du godeste. - Hvorfor så overrasket? Hvem er hun?
Hun er din fars kusine.
- Vi taler om det senere. - Du må ikke skabe ubehageligheder.
Hvordan går det?
- Mary har styr på sagerne. - Knap nok. Der er meget at se til.
- Hvem var det, der tog mål på plænen? - Det er til dronningens podium.
- Hvor spændende. - Det er spild af penge.
- Så går det løs. - Skal monarkiet ikke forsøde
folkets liv med statelighed og glans?
Med Tennysons ord: "Et godt hjerte og ydmyg tro er mere værd end blåt blod."
- Har du klichéer nok til hele besøget? - Ellers spørger jeg dig.
Tak, Barrow.
Du skulle fortælle om lady Bagshaw. Er hun en fjern kusine?
- Nej, hendes far var min grandonkel. - Hvorfor har jeg aldrig hørt om hende?
Hun har valgt at afskære familien.
- Ved du hvorfor? - Muligvis.
Jeg tror, hun vil snyde din far for hans retmæssige arv.
Hun har ingen børn. Din far er hendes nærmeste slægtning.
Hun skal ikke bringes i forlegenhed.
Du er ude på noget. Du har et machiavellistisk glimt i øjet.
Machiavelli bliver ofte undervurderet. Han havde mange egenskaber.
Det havde Caligula også.
- Hvad er du ude på, farmor? - Ideelt set vil jeg gerne have,
at Maud opfatter din far som den søn, hun aldrig fik.
- Bliver hun den mor, jeg aldrig fik? - Sarkasme er den værste slags vid.
- Goddag. - Hr. Molesley, De er sent ude.
- Er det sandt? - Hvilket?
Hr. Bakewell sagde, at I skal have kongeligt besøg.
Han kan ikke holde på en hemmelighed.
Tænk, at den ære skulle overgå os.
- Ikke også Dem. Jeg er skuffet. - Overhør hende.
- Må jeg trække i livréet igen? - Vil skolen give Dem lov?
- Det vil de give mig fri til. - Lad os vente, til vi ved besked.
Hvad siger De, hr. Barrow? Må jeg opvarte kongen og dronningen?
- Så skal vi i gang. - Godaften, hr. Molesley.
- Hvem af os skal hente Johnny? - Det kan jeg gøre.
Hvor spændende.
De er tossede. Alt det postyr for nogle, vi ikke engang kender.
Tænk ikke på det. Jeg har nogle idéer til din bryllupsmiddag.
Hold op med at snakke om mit bryllup.
Vi har kun få dage, så jeg har talt med fruen,
og hun er enig i, at de normale regler suspenderes.
Vi gør ikke rent på værelser, som familiemedlemmerne bruger,
men ellers er alle restriktioner ophævet.
Der skal tages hånd om selv den mindste detalje.
Alle overflader i huset skal være skinnende rene på torsdag.
- Jøsses. - Må jeg få jeres opmærksomhed?
Klokken 16 ankommer majestæternes butler, hr. Wilson,
fra Raby Castle sammen med en kammerpige og en kammertjener.
- For at give os instrukser? - Skal vi opvarte tjenestefolkene?
- Det vil vi få besked om. - Jeg opvarter ingen kammerpiger.
Lad os høre, hvad de siger, inden vi hidser os op.
Skynd jer tilbage til arbejdet.
Hr. Branson.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Jeg er kommet for at træffe Dem.
- Hvad kan jeg hjælpe Dem med, hr... - Major Chetwode.
- Er De lord Granthams svigersøn? - Ja, det er jeg.
Ifølge aviserne skal kongen og dronningen overnatte på Downton Abbey.
- Så må det være sandt. - Det er en stor ære.
- Men måske ikke for en irer. - Det hædrer mine svigerforældre.
Der skal være en militærparade. Hvad synes De om det?
- Hvad mener De? - Er De loyal over for kongehuset?
- Jeg er loyal over for lord Grantham. - Meget klart.
På gensyn, hr. Branson.
Barrow. De sagde, De var herinde.
Du godeste. Det glæder mig at se, at vi stadig kan brillere.
- Er det hele blevet renset? - Mere eller mindre.
- Men vi har ikke pudset det op endnu. - Hvorfor ikke?
Jeg ville høre majestæternes butler, hvad der skal dækkes op med.
Jaså? Må vi ikke bestemme, hvad vi dækker vores eget bord op med?
Det ringer på ved hoveddøren.
- Gå endelig. - Frue.
Goddag, hr. Wilson. Velkommen til Downton Abbey.
Denne vej, hr. Wilson.
Den kongelige butler er uhyggelig. Barrow lignede en skræmt kanin.
- Jamen dog. Skal jeg gå ned? - De ved, hvad de laver.
Gør de? De er langt bagud. Der er en plet på tæppet i det blå værelse.
Jeg har ingen stole til paraden, og vi har ikke valgt lakajerne.
Jeg tager en kop te mere.
Prinsesse Mary inviterer os til te i morgen på Harewood.
- Jeg har meget at se til. - Har de unge overtaget hovedhuset?
De kan næppe kaldes unge. I hvert fald ikke ham.
Hun har altid virket genert.
En genert kongelig? Hvor selvmodsigende.
- Vi tager derhen. - Javel.
Jeg vender tilbage til Downton inden majestæterne på torsdag.
Kongens kammertjener og dronningens påklæderske vil dog gerne blive her.
- Ellers kan de overnatte i landsbyen. - Vi skal nok finde værelser til dem.
- Monsieur Courbet, kokken... - Hvabehar? Hr. Courbet, kokken?
Vi vil være meget taknemlige, hvis De vil gøre køkkenet klar.
- Hvad skal jeg bestille? - Intet. Han har det hele med.
- Skal vi ikke lave noget af maden? - Lav mad til tjenestefolkene.
Det får monsieur Courbet ikke tid til.
Det er noget at se frem til.
Rolig, fru Patmore. Hvis det er sådan, man gør...
Fru Webb og fire lakajer ankommer sammen med monsieur Courbet.
- Hvem er denne fru Webb? - Hun er husholdersken.
- Hun har også to stuepiger med. - Husholdersken?
Mens majestæterne er her.
- Og hvad med stuepigerne? - De reder sengene og gør rent.
Javel. Så mine stuepiger og jeg skal ikke deltage i forberedelserne?
Det vil sige, at under besøget er De butler...
Undskyld, jeg er ikke butler. Jeg er kongens kammerherre.
- Vores personale har intet at lave. - De skal nok blive nyttige.
Hvordan kan de spise og blive klædt på på Raby Castle,
hvis kokken, kammertjeneren og kammerpigen er her?
Vi har to af hver.
Kammertjeneren og påklædersken ankommer før majestæterne.
De medbringer en adjudant, en hofdame, to betjente og to chauffører.
Den anden kok tager fra Raby til Harewood.
Fire lakajer tager med ham, og de øvrige fire tager herhen. Forstået?
Du kan ikke overfuse lady Bagshaw.
Jeg vil forhindre en forbrydelse.
- Hvem siger, det er en forbrydelse? - Det gør jeg.
- Og det er du ekspert i? - Jeg er ekspert i alle sager.
Du må da vide, hvorfor hun ikke vil have Robert som arving.
Ingen anelse. Han er hendes nærmeste slægtning.
Familien har ejet Brompton i tre århundreder.
Men hvem vil hun forære det til?
Velgørenhed? Et hundeinternat?
- Familien har nok at bekymre sig om. - Det er ikke pointen.
Udmærket. Vi må afsløre årsagen.
- Hvad kan årsagen dog være? - Det har jeg tænkt mig at finde ud af.
- Carson. - Frue.
Kom indenfor.
Sikke en ære.
Jeg har brug for hjælp, Carson. Barrow kan ikke magte opgaven.
Frue?
Han vil ikke pudse sølvtøjet. Eller lade Andrew gøre det.
Han siger, at kammerkarlen skal vælge, hvad der skal bruges.
Han er som forstenet. Vil De hjælpe mig? Det føles som en sisyfosopgave.
Jeg kommer i morgen tidlig.
De er en sand perle, Carson. Jeg finder selv ud.
Du har aldrig kunnet afvise hende. Hvad med hr. Barrow?
- Hr. Barrow må bide det i sig. - Så vil han nok bide fra sig.
Vi spiser aftensmad efter herskabet, så De har god tid.
Hvordan fungerer det med to kammertjenere?
Jeg gør majestætens tøj og uniformer klar til Downton.
Når hr. Miller ankommer, gør jeg klar til Harewood.
Så tager jeg til London og forbereder deres hjemkomst.
Det overlapper hinanden.
- Så hr. Miller klæder kongen på? - Hvis han er syg, gør jeg det.
- Er han tit syg? - Nej.
De trænger sig på, stiller krav og underkender os i vores eget hus.
Det er meget skuffende.
Vandet er ikke ret varmt. Har alle taget bad?
Hvor skulle jeg vide det fra?
- Skal De ikke tale med herren? - Om hvad?
- Vi bør ikke ydmyges således. - Hvad kan han gøre ved det?
Bliver personalet altid trampet på, når der er kongeligt besøg?
- Hvorfor har de tjenestefolk med? - Så alt bliver efter deres smag.
- Som om vi ikke kunne klare det. - Vi fortjener ikke at blive trådt på.
Hvad skal vi sige til Barrow? Han har ikke gjort noget forkert.
- Problemet er, at han intet har gjort. - Det føles meget urimeligt.
Nå, så det er omgående. Jeg har bedt hr. Barrow komme.
Herren ville tale med mig? Hr. Carson, hvad bringer Dem hid?
- Det er således ... - Carson vender tilbage under besøget.
Hvabehar? Kommer De tilbage som butler, mens jeg er butler?
Ja, det er...
- Hvor længe har det været planlagt? - Det har ikke...
- Hvordan stiller det mig? - De kan være en slags...
Jeg vil helst ikke være en slags noget som helst.
Jeg opgiver min stilling under besøget om nødvendigt
og tjener Dem igen, når majestæterne er rejst, hvis De ønsker det.
- De må ikke tro... - Der er i øvrigt intet varmt vand.
- Det var lige, hvad vi manglede. - Barrow...
Det tager blikkenslageren sig af.
Vi kommer op med kander i aften og i morgen tidlig.
Det kan ikke være så svært. Vi gjorde det i 300 år.
Tak, Carson.
- Det gik godt. - Vil du fyre ham?
Nej, det vakte min interesse.
Jeg har aldrig opfattet ham som en principfast mand før.
Jeg må sige, at jeg kun skal bestille til tjenestefolkene.
Jeg er bange for, han har høje forventninger.
Når man taler om solen. Jeg sagde lige at De skulle lægge Deres bestilling.
- Gjorde De virkelig? - Hele byen snakker ikke om andet.
Jeg har taget mig den frihed
at notere ingredienserne til Deres yndlingsretter.
Jeg kender dem udmærket, men visse varer skal bestilles, så vi må i gang.
Jeg sætter pris på alt Deres arbejde, hr. Bakewell.
Mit hjerte er ved at sprænges.
Tænk, at jeg skal bespise kongen med varer fra min butik.
Gid min far var i live. Han ville være meget stolt af mig.
Han ville nok være stolt uanset hvad.
Ikke på denne måde. Dette er min karrieres højdepunkt.
Mit livs højdepunkt i grunden. Alle er meget misundelige.
Jeg har sat mærker ved dem, jeg tror, De vil have.
- Ser De ... - Frokosten bliver nok til 12 personer.
Middagen bliver større. Omtrent 30 personer?
Sig til, hvis jeg tager fejl.
De tager ikke fejl. Men vi giver besked.
Pavlova går ikke. En Charlotte Russe er mere sikkert.
Og tænk, at jeg skal servere!
Jeg har danset med en pige der har danset med prinsen af Wales
Jeg er svimmel af begejstring fuldkommen tosseglad
Alle mine leverandører er meget spændte.
Fru Patmore, jeg vil ikke kunne takke Dem nok, om jeg så bliver 100 år.
Jeg føler mig som en løgner. Jeg går ind igen.
Så bliver du til en køkkenpige i landsbyens øjne
og ødelægger hr. Bakewells år. Det gør du absolut ikke.
Ingen kammerpige, kammertjener eller barnepige.
Det er 1927. Vi er moderne mennesker.
- Barnepigen tager sig af Marigold. - Og Anna kan tage sig af dig.
- Jaså? - Kan hun det?
Naturligvis.
Ligesom i gamle dage. Farmor og Isobel er her. Vi skal besøge prinsesse Mary.
- Er min nye balkjole kommet? - Ikke endnu, men det gør den.
- Goddag, Mary. - Hvordan har du det?
Hvor længe har De været hos majestæten?
I seks år.
- De må være en dygtig syerske. - Jeg har ikke fået nogen klager.
Jeg er oplært af Madame Lucille. Majestæten ønskede en kyndig skrædder.
- Og så fandt de Dem? - Mit ry kom mig i forkøbet.
Klokken er næsten tre. Vi må gøre os klar.
- Kommer prinsessen til paraden? - Det gør de begge to.
Prinsesse Mary virker altid trist.
Kongelige kvinder bør ikke smile bredt.
De behøver ikke se ulykkelige ud.
- Jeg synes, hun ser statelig ud. - Det er meget sigende.
Hvor er det opmuntrende at se Dem her.
Hvad fik Dem til at gribe faklen igen?
- Jeg følte, jeg burde gøre nytte. - Vise ord, vi alle burde følge.
Hendes Kongelige Højhed er i det gule værelse.
Markisen af Hexham, grevinden af Grantham og lady Mary Talbot.
Deres Kongelige Højhed.
Sid endelig ned, lady Grantham.
Mine forældres besøg har sikkert skabt tumult. Jeg føler med Dem.
Det ved De alt om.
Lad være med at male noget. De kan ikke udstå lugten af maling.
Bare det ikke er for sent. Bor De her nu?
Nej, vi bor stadig på Goldsborough.
Men lord Harewood er utilpas, så vi står for besøget og ballet.
Goddag. Goddag, mine kære.
Hvordan har I haft det?
- Har I haft en dejlig dag? - Vi har gået en meget lang tur.
- Ja? - De har heldet med Dem i dag.
Den nye blikkenslager, Tony Sellick.
Nå ja. Nu skal jeg vise Dem, hvor kedlen står.
- Hvor skal du hen? - Jeg viser blikkenslageren vej.
- Det kan jeg gøre. - Bare giv fru Patmore besked.
- Tag endelig drengene med på torsdag. - Hvor dejligt.
- Hvorfor er børnene herinde? - Vi er lige kommet tilbage...
De må ikke komme i salonen før klokken 18.
Tag dem med. De skal ikke komme ned i aften.
- De ville bare ... - Tak.
- Må vi ikke nok? - Vi henter dem senere.
- Lad os gå op og finde jeres tog. - Måske bliver de væk.
Kan du huske lady Grantham og hendes døtre?
- De synes, drengene skal med. - Nej, de laver bare spektakel.
- Vi håber, De vil deltage i middagen. - Desværre ikke.
Jeg skal ikke forstyrre.
- De må hellere komme i gang. - Vil De ikke ønske mig held og lykke?
Det ser det ikke ud, som om De har brug for.
- De ved ikke, hvad jeg har brug for. - Det vil jeg heller ikke finde ud af.
- Skal plænen slås igen? - Det gør de i morgen tidlig.
Goddag, hr. Branson. De er ved at gøre klar.
Det er rigtigt. Lord Hexham, må jeg præsentere major Chetwode.
- Er De kommet til paraden? - Ja, jeg bor på pubben.
De må have mig undskyldt.
- Eller skal De holde øje med mig? - Jeg håbede, De ville vejlede mig.
- Vil De have noget at drikke? - Jeg kommer om et øjeblik.
Hvem er han?
- Det ved jeg ikke. - Måske fra militæret eller embedsmand.
- Jeg vil prøve at berolige ham. - Hvad vil han?
Måske sikre sig, at jeg virkelig har forandret mig.
- Er alt klar, frue? - Nej, og jeg har hjertebanken.
Har du forresten set sølvæsken fra kaminbordet i salonen?
- Farmor havde spillekort i den. - Er den forsvundet?
Ja, og det er Amor-figuren fra kaminhylden også. De skal nok pudses.
- Jeg er på vej. - Bare rolig. Jeg klarer mig.
- Var det det hele? - Det var det vel.
- Kan du bære kanden og fadet? - Det kan jeg godt klare.
- Hvordan går det med kedlen? - Den bliver nok snart ordnet.
Bertie var sammen med Tom tidligere. Kunne Tom finde på at lave ballade?
Hvorfor siger du det?
Bertie siger, han bliver overvåget af en militærmand.
Tom kan godt lide at chokere.
Men han ville aldrig være illoyal mod familien.
- Skal vi gå ned? - Ja, lad os det.
Så sagde jeg til hende: "Den lille sag skal have en omgang."
- Forsigtig. De får Daisy til at rødme. - Der skal mere til. Værsgo.
- Det er velfortjent. Klokken er mange. - Jeg skal være færdig.
Jeg har intet imod det.
Jeg vil starte mit eget firma. Så må man arbejde længe.
Hvordan klarede man de kander førhen?
- Måske var folk sejere. - Måske forventede de mindre af livet.
- Jeg forventer meget af livet. - Det gør jeg også, og jeg vil få det.
- Er De her stadig? - Hr. Sellick har knoklet i timevis.
Så bør han tage hjem.
- Er kanapéerne klar? - Tag den her.
Han har ret. Jeg er her, når den nye pumpe ankommer klokken ni.
- Det er vi også. - Farvel.
Det var din mor. Hun er i London. Hun bor hos Rosamund.
Det kan ikke passe. Hun sagde ikke noget til frokosten.
Hun tog af sted i eftermiddags.
Jeg inviterede hende til te i morgen.
Du må få hende til at lade Maud Bagshaw være i fred.
Jeg tror ikke, at mor vil skændes for øjnene af kongen.
Kan han mon komme tidligt?
- Er du spændt? - En smule. Hvad med dig?
- Ville det være tarveligt at indrømme? - Ikke for en amerikaner.
- Så går det løs, hr. Carson. - Overlad det til mig.
Jeg er monsieur Courbet, og det er fru Webb, husholdersken.
Følg stien ind i køkkengården.
Jeg sagde, at jeg er monsieur Courbet, majestæternes kok.
Flot klaret, Charlie. Det gælder om at komme godt fra start.
Denne vej, mine herrer.
- Frk. Lawton? - Jeg så mig bare omkring.
- Det er et smukt hus. - De har set mange, der er flottere.
Det var dem, jeg skulle hente. Vi bør ikke være herinde.
Forbered jer på at kæmpe mod barbarerne.
- Hvor kan jeg stille den? - Kom ikke for godt i gang.
Vi har gjort plads i grovkøkkenet og skabet. Sikke et postyr for ingenting.
- Hvor er bestillingen fra Bakewell? - Følg efter mig.
- Hvordan har du klaret det? - En gartner hjalp med at bære det ind.
Man kunne sælge det for at betale hr. Bakewell.
Bare rolig. De kan spise det efterhånden efter besøget.
Det skulle skæres i strimler!
- Så er den nye pumpe monteret. - Helten længe leve.
Det skal De sige til fru Hughes eller hr. Carson og ikke dem.
Vi skal nok overbringe nyheden, tak.
Jeg har ikke brug for hjælp.
Jeg skal bare vide, hvor majestæterne skal sove.
Så skal jeg vise Dem vej, fru Webb, for det klarer De ikke uden min hjælp.
- Er det altid sådan? - Et besøg er som en svane på en sø.
Ynde over vandet og voldsom kamp nedenunder.
- Gid jeg kunne slippe væk. - Jeg har fri i morgen aften.
Jeg skal besøge min mor. De kan tage med til York.
De er ikke i tjeneste.
Så er det afgjort. Jeg finder Dem, når jeg får fri.
Vi kan låne en bil.
- Fru Webb, jeg er husholdersken her. - Ikke så længe Hans Majestæt er her.
Jamen han er her ikke endnu, vel?
Det er som at bo på en fabrik.
Det minder om dengang, her var rekonvalescenthjem.
Det giver mig dårlig samvittighed at sige, at jeg nød det. Hvor er Tom?
- Far er inde i landsbyen. - Igen? Hvad laver han?
Tom så meget barsk ud, da jeg ankom.
- Han er vel ikke ved at lave en bombe? - Sandheden siges i spøg.
Vi tror, efterretningstjenesten skygger ham.
Sludder. Hvordan gik det i London?
Fint.
- Hvad skulle du der? - Lidt af hvert.
- Men du hader jo London. - Hvem har dog sagt det?
- Hvornår skal jeg komme i morgen? - Senest klokken 12.
Du må ikke kaste dig over Maud Bagshaw.
- Jeg kan ikke ignorere min kusine. - Hils på hende, og lad det ligge.
Jeg skal overveje det.
Hvad kan vi gøre, hvis hun lader alt gå i arv til en udenforstående?
Anfægte testamentet.
- Med hvilken grund? - Utilbørlig udnyttelse.
Hvordan ville du bevise det?
Vi ville finde en venligsindet dommer.
Venligsindet eller korrupt?
Hvad der nu skal til.
- Bliver du til middag, mor? - Jeg har ikke skiftet tøj.
Du skal bare tage hatten af.
Du lyder, som om det er nemt.
Hvor er sølvpapirkniven med mit regimentsmærke?
De vil åbenbart ikke hjælpe i aften. De vil ikke løfte en finger.
Men min mad er kun egnet til tjenestefolk.
- Din helt har ordnet det med vandet. - Han er ikke min helt.
- Hvorfor kaldte du ham det? - Det var bare for sjov.
- Hvorfor er det sjovt? - Hold nu op, Andy.
- Det er et hummer. - Mit værelse er endnu mindre.
- Mine herrer, De vil sikkert... - Væk med Dem!
Jeg tager et bad og beslutter mig. Måske finder jeg et hotel.
- Hvor kan vi spise for os selv? - Hvorfor ikke i spisesalen?
Vi spiser aldrig sammen med personalet.
Vandet er koldt. Hvad foregår der?
Vi kan ikke bo her uden varmt vand. Er De rigtig klog?
Det var varmt for en time siden.
Det er koldt nu!
Hvorfor er De her? Så De kan holde styr på sagerne, hvor jeg ville fejle?
- Vil De træde til, hr. Barrow? - Jeg er ikke i tjeneste, hr. Carson.
Undskyld.
Hvad ønsker De?
De er på mit værelse, så jeg bør spørge, hvad De ønsker?
- Intet af Dem. - Jeg har haft ansvaret her i mange år.
De er pensioneret tyende på en ubetydelig landejendom.
Deres baggrund interesserer mig ikke.
- Hvis De vil have mig undskyldt. - Hvad vil De gerne have, jeg gør?
At De finder en god bog og læser den, indtil vi rejser.
Hr. Carson, der er noget, De hellere må se.
- Den er beskadiget. - Kan De nå at lave den?
Ja, men fortæl dem, at nogen ville ødelægge det kongelige besøg.
- Er kjolen kommet? - Ikke endnu. Hvad skal jeg tage på?
- Carson, hvad er der? - En del klapstole er blevet leveret.
De står ved bagdøren. Anna mente, De skulle have besked.
Det er til paraden. Vi må stille dem op i aften.
Landsbyboerne vil ankomme fra klokken ni.
Lykken tilsmiler os vist ikke.
Stakkels, lille Mary. Er det for stor en opgave for hende?
Du har ret. Vi giver hende en hånd.
- I kan ikke gå ud i det vejr. - Jovist. Godaften, mor.
- Husk at bede om godt vejr. - Jeg lægger et godt ord ind.
Lille Mary kunne slå en teltpløk i med tænderne.
Hvem har hun mon arvet det efter?
- Din ros overrasker mig altid. - Det overrasker mig, at det var ros.
- Det er slemt nok uden uvejr. - Det skal nok gå.
Jeg har tilkaldt hr. Molesley, og Andy henter vognen.
Men hr. Bates kan ikke hjælpe, og hr. Barrow er forsvundet.
Lord Hexham leder efter hr. Branson. Vi må gøre vores bedste uden dem.
- De tager vel ikke selv med? - Ellers ved de ikke, hvad de skal.
- Jeg henter vores frakker. - Du behøver ikke tage med.
Jo, jeg gør. Jeg fortæller hr. Bates, hvor jeg er henne.
- Du er en god ven, Anna. - Det er forhåbentlig gensidigt.
- Det er de sidste. - Ræk mig den, hr. Molesley.
- Kast rebet herover. - Sørg for at stramme det.
- Så er vi klar. - Det er pænt af jer, far og Dickie.
Men er I sikre? I vil blive gennemblødte og beskidte.
Det betyder intet. Vi er jægere. Kom så.
- Du behøver ikke tage med. - Naturligvis tager jeg med. Kom så.
Op med humøret, Molesley.
Landsbyboerne og gæsterne ser på fra begge sider.
Familien får plads forrest.
Så slutter jeg mig til Dem der.
Vi mødes på hovedgaden som planlagt. Kom alene.
Det er en masse postyr over ingenting.
Hvabehar? Jeg troede, De skulle sørge for, jeg ikke ødelagde noget.
- På hvilken måde? - Det ved jeg ikke.
Ved at kaste med æg eller vifte med et banner eller råbe.
- Vil De da gøre det? - Nej.
- Men jeg er i tvivl om Dem. - Jeg kaster ikke med æg.
- En til? - Ja tak.
- En omgang mere, tak. - Så gerne.
Vi stiller en særlig stol frem til dronningen efter morgenmaden.
Jeg bærer den selv!
- Hvad med kongen? - Han vil være til hest.
- Hvad hvis det stadig regner? - Gud vil få det til at holde op.
Er det Tom? Har han været på pubben hele aftenen?
Dagen er gryet, og vejret beviser, at Gud er monarkist.
Hvem kunne være i tvivl?
Nu kommer de.
Hr. Molesley?
Jeg har det fint. Jeg skal bare have pusten.
Deres Majestæter, velkommen til Downton Abbey.
Det glæder os, lady Grantham.
Lord Grantham.
De husker nok lord Granthams mor.
Goddag, lady Grantham.
Har De brug for hjælp?
Ellers kommer jeg muligvis aldrig op igen.
Tak.
Min datter, lady Mary Talbot.
Markiserne af Hexham. Hr. Tom Branson.
Lord og lady Merton.
- Det er venligt af Dem, lord Grantham. - Det er en stor ære.
Prinsesse Mary og lord Lascelles kommer til frokosten og paraden.
- Dem begge to? - Så vidt jeg ved.
- Sikke en lettelse. Glem endelig det. - Hvilket?
- Kusine Maud. - Violet.
- Skal vi give hinanden et kindkys? - Det glæder mig, at du vil det.
Det var ikke just mit indtryk sidst.
Det ville jeg heller ikke just da.
Kan jeg hjælpe Dem?
De andre stak af, og jeg ved ikke, om det er den rigtige vej.
Kom med mig.
- Hvad er Deres rolle i dette cirkus? - Jeg er lady Bagshaws kammerpige.
Så skal De ind ad denne dør.
Bare spørg efter fru Hughes, så tager hun sig af Dem.
Har I smagt på vandet? Det er ikke egnet til at drikke.
- Den er lige ankommet til lady Edith. - Hun hedder lady Hexham nu.
Tak, Albert. Sikke en lettelse.
Jeg vil have mælken, æggeblommerne, olivenolien og vaniljestangen nu!
- Han kan få en lussing nu. - Forsigtig, fru Patmore.
Hvem bærer det op? Hr. Molesley?
De behøver ikke blande Dem. Det skal vi nok klare.
Jeg blander mig ikke i mit eget hus.
- Tag den, Andrew. - Det er ikke Deres hus, så sæt Dem.
- Lige et øjeblik. - Lad dem stå. Sæt dem fra jer.
- Efter dem. - Mit personale...
Hold dem hernede, hr. Carson. Det gælder også Dem.
Hold Dem væk. De har set majestæterne, og det er nok.
- Undskyld? - Hvad laver I?
Lige et øjeblik.
- Situationen virker roligere mod nord. - Mener De efter strejken?
Ja, hvis roligere betyder resigneret. Ingen ved, hvad fremtiden bringer.
Blev De påvirket af generalstrejken, lady Grantham?
Min kammerpige var temmelig studs, mens den stod på,
men hun er kommunist inderst inde, så det var vel forventeligt.
Skulle prinsessen ikke komme?
De ringede. Lord Lascelles er blevet opholdt.
Men de kommer til paraden.
- Kamrene er nok behagelige her. - Er De bekymret for Deres kammerpige?
De er kvik.
Lucy er snarere en selskabsdame. Hun skulle nødig være utilpas.
Naturligvis.
- Jeg er nødt til at gå. - Du må ikke sætte mor i forlegenhed.
Du må vente, til vi har rejst os.
Lord Hexham, hvordan står det til i Northumberland?
Der er lige så smukt som altid.
Kan De mon undværes?
Det var ydmygende.
Vi kan lige så godt gå en tur.
Vi kan ikke anfægte procedurerne ved et kongeligt besøg.
- Det ved jeg nu ikke. - Lad os mødes efter paraden.
Anna og hr. Bates, nu ingen illoyale tossestreger. Forstået?
Vi mødes i vinkælderen. Sig det videre.
Jeg går ind til hr. Bakewell. Har I nogen ærinder?
Nej.
Vi må hellere komme af sted.
Så går det løs.
- Deres Majestæt. - Jeg har glædet mig.
Hvad sagde kongen tidligere?
Han planlægger en rejse for prinsen af Wales til marts.
Den skal gå til de fleste afrikanske kolonier og ende i Cape Town.
- Og han vil have dig med? - Jeg skal have en god indflydelse.
- Hvor længe skal du være væk? - Omtrent tre måneder.
Tænk, at jeg er så heldig.
Tom!
- Hvad i alverden laver du her? - Det kunne jeg spørge dig om.
Du ødelægger det hele.
- Gør du ikke det? - Det ved du intet om.
- Hvem er det? - Min svigerinde, lady Mary Talbot.
De skulle komme alene.
Overlad det til mig.
- Tom! - Tag pistolen!
Der er han!
Har du ham? Tag det roligt! Du skal ingen steder!
Er De uskadte?
Hvad laver I her? Jeg fattede først mistanke i aftes.
- De har opgivet et frit Irland. - Er det ikke frit nu?
- Ikke når det bliver kvalt af kronen! - Ind med dig.
- Kør ham væk. - Javel.
I troede, jeg ville myrde kongen.
- Ikke jeg. Det var de andre. - Vil De følge med på stationen?
- Hvorfor sagde du ikke noget? - Jeg ville ikke blande jer ind i det.
Jeg troede, han ville lade mig være, hvis jeg besvarede hans spørgsmål.
Men i aftes indså jeg, at han ville bruge mig til at komme tæt på kongen.
Honnør for kongen! Præsentér våben!
Undskyld. Må jeg have lov?
- Vi troede, du ville gå glip af det. - Jeg nåede det lige.
- Hvorfor gik jeg med? - Stille.
Deres Majestæt, Yorkshires husarer er klar til Deres inspektion.
- Hvor er han? - Han er utilpas.
- Var han ikke ude at skyde i går? - Hvad vil du have, jeg skal sige?
- I må lade mig forlade ham. - Det skal vi ikke diskutere nu.
- Er det Deres kammerpige? - Det er rigtigt. Lucy.
- Kalder du hende ikke ved efternavn? - Hun har været hos mig meget længe.
Hvor sært. Han virkede så engelsk.
Indtil uafhængighedsbevægelsen fik ham til at skifte side.
Der kom jeg ind i billedet. Han havde hørt, jeg sympatiserede med Irland.
- Gør du da ikke det? - Ikke for enhver pris.
Jeg går ind for lov og orden nu. I har påvirket mig.
Vil det blive slået stort op i aviserne? Stakkels far.
Det vil ikke blive nævnt nogen steder.
Så etablissementet vil mørklægge det. Jeg tror ikke på konspirationsteorier.
Skriver De?
- Frk. Smith, hjalp fru Hughes Dem? - Ja, det gjorde hun.
Nød De paraden?
- Arbejder De i huset? - Ikke ligefrem.
Jeg sælger biler og hjælper til. Lord Grantham er min svigerfar.
- Det må De undskylde. - Nu skal jeg forklare.
- Jeg begyndte som chauffør. - De må være lady Sybils mand.
Lady Bagshaw og jeg læste om det. Vi var meget kede af det, da hun døde.
- Hvor længe er det siden? - Næsten syv år. Du godeste.
- Undskyld. Det smerter Dem stadig. - Ikke på den måde.
Det piner mig ikke længere, men jeg mindes det stadig.
- Må jeg spørge Dem om noget? - Naturligvis.
Var det svært at stige op sådan og blive en del af familien?
Meget svært. Nogle gange vidste jeg ikke, hvem jeg var.
- Men det gør De nu? - Ja, det tror jeg.
Jeg forligede mig med det. Hvorfor?
Jeg er bare nysgerrig.
- Kom så. Skynd Dem, hr. Barrow. - Hvad foregår der? Anna?
- Hvad laver vi hernede? - De kan ikke høre os derinde.
- Det er yderst upassende. - Hvorfor har I samlet os her?
Det skal jeg fortælle jer. Hr. Bates og jeg vil forsvare Downtons ære.
- Hvordan? - Vil I gerne behandles sådan igen?
- Nej, det vil jeg fandeme ikke. - Der er damer til stede.
- Vi synes, vi skal tage kampen op. - Det bryder jeg mig bestemt ikke om.
- Fortæl dem det. - Vi vil sørge for, at I laver mad
og serverer for kongen og dronningen.
- Som I burde. - Er det en revolution?
- Skal jeg hente høtyvene? - Det er alvor.
- Ved I, hvad hr. Courbet har med? - Vi har vores egne forsyninger.
Overlad hr. Courbet til mig.
Hvad skal vi gøre?
Tag jer ikke af kammerpigerne og kammertjenerne.
- Vi skal af med den kongelige butler. - Kammerherren, om jeg må bede.
Lakajerne skal være ude af tjeneste, indtil I er færdige med at servere.
Det er forræderi!
- Hvad kan vi gøre ved dem? - Vi kunne låse dem inde på loftet.
Vi ender alle i en straffekoloni.
Nød du at blive herset med og forbigået af hr. Wilson?
Jeg vil ikke tage del i dette. Hvad hvis majestæten bliver misfornøjet?
Tror De, at jeg ikke kan lave middagen?
- Naturligvis ikke. Men jeg... - Jeg tager mig af lakajerne.
- Hvad vil De gøre? - Det får I at se.
Skal hr. Molesley og jeg så servere?
- Og Albert. - I ved, hvor gallalivréerne ligger.
Skal jeg skænke vin til dronningens yndige læber?
Vi låser snart Dem inde på loftet.
- Jeg forstår ikke, I gider. - Hvad med fru Webb?
Tag dig ikke af fru Webb. Jeg er fru Webbs overmand.
- Hvad vil du gøre ved hr. Courbet? - Ser du...
Jeg går op og lægger mig. Vil I gøre klar, til jeg kommer tilbage?
Hvornår er det, Deres Stormægtighed?
Væk mig om en halv time, hvis jeg ikke allerede er i køkkenet.
Stol på os.
Fortæl os om din kammerpige.
Lucy er datter af Davids oppasser, Jack Smith.
Min mand og han døde under boerkrigen.
Og så tog De Dem af hans barn?
Lucy havde ingen mor, så jeg gav hende et hjem.
- Det er meget storsindet. - Det er blevet gengældt i rigt mål.
- Det glæder mig. - Det lyder ikke sådan.
Så du det? Jeg nåede til 38.
Du godeste.
Jeg troede, alle var i salonen.
Jeg har unddraget mig. Jeg må hellere gå ind igen.
- Skal jeg hente nogen? - Nej tak.
De er den yngste datters enkemand, ikke? Jeg har hørt om Dem, hr...
Branson. Tom Branson.
Og hvem er De? Jeg burde vide det, men jeg er elendig til den slags.
De kan vel ikke forventes at kende alle.
- Nød De paraden? - Jeg gik desværre glip af den.
- Jeg blev forstyrret. - Det var en skam.
Jeg er ikke den store royalist.
- Men det burde jeg nok ikke sige højt. - Især ikke til en fremmed.
Familien Crawley er ellers meget kongetro.
Man kan godt holde af mennesker, man er uenig med.
- Og De holder af dem? - De er ordentlige mennesker.
Ordentlige mennesker kan godt være svære at leve sammen med.
De er også fjollede og snobbede, og deres politiske holdninger er gale.
Men det har jeg lært at være tilfreds med.
Desuden er de min datters familie.
- Bor hun her? - Jeg var nær rejst med hende engang.
Hun hører til her nu.
Meget af mit liv har jeg savnet et tilhørssted. Det er vigtigt for mig.
Når alt kommer til alt, må man beslutte, hvad der er vigtigt.
De har givet mig meget at tænke over.
Det er forhåbentligt godt.
Det er meget muligt, men vi må gå ind nu.
Vi skal skifte tøj, og du rejser i morgen.
Kan vi tale sammen senere?
Vi finder en hyggelig krog. Robert kan slutte sig til os.
Jeg vil ikke forhøres, Violet.
De må ikke forpasse muligheden for at forsones.
Udmærket, men nu må jeg gå.
- Tak for hjælpen. - Jeg sagde jo, jeg ville hjælpe.
Takket være dig har vi fået hende trængt op i en krog.
- Hr. Wilson, der er et opkald til Dem. - Til mig?
Men de ville først være i London klokken 21.
Det betyder ikke noget. Ballet på Clarence House begynder klokken 22.
- Hvilket bal på Clarence House? - Hertugen af Connaughts bal.
Hvor vil De hen med det, Wilson?
Jeg betvivler Dem ikke.
- Men hvad skal jeg så gøre her? - Har de ingen lakajer på Downton?
Jo, men vil Hans Majestæt ikke...
Det vil Hans Majestæt blæse på.
- Gør, som jeg siger. - Naturligvis, Sir Harry. Straks.
Er alt i orden, hr. Wilson?
Jeg skal tale med mine lakajer og Deres lakajer og tjenestedreng.
- Hvornår afgår næste tog til London? - Jeg håber ikke, det var dårligt nyt.
Ikke ligefrem dårligt nyt, men ureglementeret.
Yderst ureglementeret.
Jeg bliver smidt ud af regimentet, hvis det bliver opdaget.
- De lød overbevisende. - Jeg kan imitere Sir Harry Barnston.
- Hvad hvis hr. Wilson ringer tilbage? - Ingen betvivler Sir Harrys ordrer.
Men hvad hvis han gør?
Så afslører de fupnummeret. Men de kan ikke føre det tilbage til mig.
- Skal vi tage til York? - Det er trist at gå glip af morskaben.
- Hvor skal jeg vente på Dem? - Vi finder en pub.
- Fik du fat i nogen? - Madame Seymours assistent.
De har sendt kjolen i den forkerte størrelse, som De kan se.
- Hvor er min kjole? - På vej til New York.
Så er det afgjort. Skønt.
Alt går galt for mig i dag.
- Frue? - Bare glem det.
- Går det bedre nedenunder? - Lidt bedre, ja.
- Jeg må hellere komme tilbage. - Naturligvis.
Der er lige en ting. Er det farvede glas ved min seng gået i stykker?
Overlad det og kjolen til mig.
- Vil De prøve den senere i aften? - Hos hvem dog?
Jeg har fået en idé.
Ikke hvis hun vil sit eget bedste.
- Undskyld, jeg forstyrrer. - Det var godt gjort, at du fandt mig.
Egentlig ikke. Jeg boede her i 40 år.
- Jeg går ud fra, det er kammerpigen. - Ja, det er Lucy Smith.
- Godaften, Smith. - Godaften, frue.
- Skal jeg gå? - Ikke for min skyld.
Det glæder mig at møde Dem. Jeg har hørt meget om Dem.
Ville du noget?
- Jeg ville bare se til dig. - Og bekræfte vores snak senere.
Jeg lever mit eget liv nu, Violet. Jeg er ikke som før.
Min far og min mand er døde. Der er intet, der holder mig tilbage.
Det betyder ikke, at der ikke er noget, der bør holde dig tilbage.
Jeg tror, lady Merton har ret. Vi skal have talt endegyldigt ud.
Men nu må jeg ind til Hendes Majestæt.
I skal ikke tale eller tænke. Bare følg mine instrukser.
Majestæterne må ikke vide, at maden serveres af nogle andre.
- De må ikke bemærke det. - Vi skal gøre vores bedste.
Jeg ønsker langt mere end Deres bedste.
Er alt under kontrol, hr. Wilson? Jeg går ud fra, de andre nåede toget.
Og dette er, hvad vi står med.
Nu må du ikke bringe skam over gallalivréet, Albert.
Hvor er monsieur Courbet? Jeg skulle tale med ham.
Han gik, så jeg tænkte, jeg hellere måtte gå i gang med middagen.
De tager fuldstændig fejl!
Jeg beklager. Jeg ved ikke, hvordan det skete.
Jeg må skifte tøj.
Vi får rede på dette, når jeg vender tilbage.
Andy.
- Jeg gør det ikke mod dit ønske. - Du har sagt ja.
Det er en fantastisk mulighed. Jeg troede ikke, du ville være imod.
- Det er jeg heller ikke for så vidt. - Hvad skyldes det så?
Jeg ville ikke fortælle dig det. Jeg ville ikke fortælle nogen det.
Jeg er muligvis gravid.
Elskede.
Det er pragtfuldt.
Det er vidunderligt.
- Mit hjerte er ved at sprænges. - Det kan sagtens gå galt.
Men hvis det ikke gør det...
Så skal jeg føde, netop når du rejser tre måneder til kolonierne.
- Hvorfor sagde du ikke det? - Du havde allerede sagt ja.
- Hemmeligheder forkludrer alting. - Så nu er det min skyld.
- Jeg fortæller kongen, jeg ikke kan. - Vil han godtage det?
Goddag. De er frk. Smith, ikke? Vi talte om Dem tidligere.
Tom. Hvor heldigt. Du kender frk. Smith, ikke?
Kom, Mary.
Er alt i orden? Er der sket noget?
Enkefru Grantham kom ind, mens vi klædte om.
Der er lagt op til et skænderi senere om mig.
Hun tror, lady Bagshaw vil begunstige mig.
Hvad vedkommer det hende? Lady Bagshaw må have god grund.
Er du på vej ned, Tom?
Godaften.
Nå, der er De, frk. Lawton. Jeg håber, De får et velfortjent hvil.
Jeg har altid mindre at lave, når frk. Aplin ankommer.
Men vi skal være klar til ballet.
Det ville jeg tale med Dem om.
Senere i aften vil jeg gerne have, De går med op til lady Hexham,
tilpasser en ny balkjole og syr den i nat, så den er klar i morgen.
Hvorfor skulle jeg dog gøre det?
Æsken og Amor-figuren fra salonen, papirkniven fra biblioteket
og lady Hexhams farvede glas?
- Jeg har ikke taget glasset. - Så må det være gået i stykker.
Men De tog noget fra værelset. Hvad var det?
- En lille æske fra toiletbordet. - Jeg vil gerne have det hele tilbage.
Jeg kan ikke sy en kjole på én nat. Hvornår skal jeg sove?
Når De kommer til Harewood.
Tro ikke, jeg ikke vil sladre. Dronningens påklæderske er en tyv.
Det vil skabe overskrifter overalt.
Markiserne af Granby.
Sir William og lady Ingleby.
- Hvor er de kongelige lakajer? - De måtte tage tilbage til London.
- Var det ikke temmelig uheldigt? - Uheldigt for nogle, frue.
Jarlen og grevinden af Scarborough.
For himlens skyld!
Hjælp!
Vil nogen hjælpe mig?
Jeg skal på Turton's om lidt. Kender De stedet?
Jeg hedder i øvrigt Chris Webster.
- Jeg venter på nogen. - De har ventet længe.
Måske har han fundet på noget bedre at tage sig til.
Og i så fald?
Tag med mig.
De vil jo gerne.
Undskyld? Hvis nogen spørger efter Barrow, så sig, at jeg er gået.
- Skal jeg sige, hvor De er gået hen? - Turton's.
Hvor er hr. Wilson blevet af?
Glem ham. Hvad med dig? Skal Hans Majestæt være uden opvartning?
- Skal jeg opvarte ham? - Du har tøjet på til det.
Hr. Carson, dette er din skæbne. Det ved du lige så vel som jeg.
Tag den nu stolt på dig. Træd ind i lokalet med hævet pande.
Det klarer De sagtens.
Hvad foregår der?
Hr. Courbet og hr. Wilson er forsvundet,
og Deres lakajer er på vej til London.
- Jeg bestemmer stadig her. - Nej, nu er det mine folk.
Så gå ind og sæt Dem i spisesalen, medmindre De vil ødelægge aftenen.
Så fik hun besked.
- Fru Patmore glemte saucen. - Det er ikke dit arbejde.
Sludder. Alle må tage sin tørn for at forsvare Downtons ære.
- Er I klar, drenge? - Så klar, som vi kan blive.
- Hvad med Dem, hr. Molesley? - Jeg glemmer mine replikker.
- De har ingen replikker. - De skal på nu.
Hr. Molesley?
- Husk at trække vejret. - Trække vejret, ja.
Mine herrer.
- Jeg er glad for, De er her. - Jeg står til tjeneste for kongen.
- Goddag. - Det er i orden.
Goddag.
- Der er vist nyt blod. Goddag. - Du er en meget charmerende ung mand.
Det er utroligt. Jeg har aldrig set noget lignende.
- Man skal prøve alt en første gang. - Det ved jeg, men...
Kom og dans med mig.
Gid jeg kunne fortælle, hvor taknemlige de bør være for dig.
- Du var lige så modig som mig. - Mary, du taler den gale vej.
Tag dig ikke af farmor. Hun gør klar til at gå kusine Maud på klingen.
Mest angående hendes kammerpige.
Hun er vist mere end en kammerpige.
Det er hun sikkert, og det frygter farmor.
Jeg kan lige så godt indrømme, at jeg synes om hende.
Godt. Lad dem ikke tage modet fra dig.
- Tom, du ser selvtilfreds ud. - Han roste lady Bagshaws kammerpige.
Hvordan har hun sørget for at lære dig at kende?
Hun har ikke sørget for noget. Vi mødtes tilfældigt.
- Mænd er nogle tåber. - Det smager godt.
Jeg troede, der var planlagt noget andet, men det er fortræffeligt.
Gamle Courbet har gjort det godt.
- Det var ikke monsieur Courbet. - Fru Patmore har lavet maden,
og Downton Abbeys personale serverer.
- Det må De meget undskylde. - Så er det nok, Molesley.
De må komplimentere fru Patmore og hele personalet.
Molesley.
Hendes Majestæt taler til Dem.
Med fornøjelse, Deres Majestæt.
Det var venligt af Dem.
Han er nok spændt, fordi de måtte overtage.
- Gad vide, hvad der er sket? - Det undskylder ikke hans opførsel.
Vi er vant til, at folk opfører sig besynderligt, når vi er i nærheden.
Panserne er her!
Sørg for, at ingen slipper væk! Spær alle udgangene!
Så er aftenen forbi, de herrer! Se at få stoppet den musik!
I skal alle sammen med på stationen!
Vi morer os bare. Ingen laver ballade.
Det afgør dommeren.
- Dommeren? - Troede De, at De fik en reprimande?
- Jeg har aldrig været her før. - De er her nu.
Tag jeres sager! I perverse karle kommer med os.
Ud med jer! Af sted! Af sted, beskidte svanse!
Ind i vognen.
Opfør jer ordentligt!
- Værsgo. - Tak.
Tak.
Måske kommer der et passende øjeblik.
Jeg har mødt kammerpigen. Hun snor Maud om sin lillefinger.
Vi må finde ud af hvorfor.
- Det vil jeg se frem til. - Tak, Deres Majestæt.
- Hvad er der, Hexham? - Nu skal De høre, Deres Majestæt.
Jeg har netop fået at vide, at lady Hexham venter vores første barn.
- Det er pragtfuldt nyt. - Vi fortæller det ikke endnu.
- Men jeg tænkte, De ville vide det. - Så sandelig. Tillykke.
Ser De, barnet skal fødes, når prinsen og jeg skal rejse.
Fremragende. Sørg endelig for, at han noterer sig det.
Hjælp prinsen med at forstå, hvad et familieliv betyder.
De vil være et godt forbillede for ham. Det er jeg vis på.
Udmærket. Lad os komme til sagen.
Robert er min nærmeste slægtning på min fars side af familien.
- Ja, det er han. - Men han bliver ikke min arving.
- Så er det på det rene. - Hvem bliver det så?
- Lucy Smith, min kammerpige. - Er du gået fra forstanden?
Nej, jeg ved, hvad jeg gør.
Du burde være på en galeanstalt.
Den mindste modstand, og så svinger du sablen.
Det er heldigt for frk. Smith, at jeg ikke ejer en sabel.
Er det virkelig Deres valg?
Lucy har taget sig af mig i mange år. Jeg vil vise min taknemlighed.
Med familiens hjem og ejendom? Du burde være i spændetrøje.
Ved at behandle din kammerpige som en kødelig slægtning
piller du den engelske levevis fra hinanden.
- Sikke noget vås. - Der er ingen grund til at skændes.
Jeg skændes aldrig. Jeg forklarer.
Jeg vil leve længere end dig, så det behøver ikke plage dig.
Nu må jeg tage mig af Hendes Majestæt.
- Den kamp vandt lady Bagshaw. - Ikke så længe jeg er dommer.
Vi fik lidt at drikke, og hr. Barrow ville bare lave sjov med svansene.
- Han var der kun i fem minutter. - Han dansede tango med en mand.
Det var en spøg.
- Men det giver mig kvalme. - Det glæder mig at høre.
Jeg ville hellere være død end en af dem.
Men hvad skal jeg sige til jarlen?
Hvilken jarl?
Jarlen af Grantham.
Hr. Barrow er hans butler. De vil nok gerne vide, hvem jeg er.
- Var det Dem, der fik mig ud? - Nej, det var Deres fegudmor.
Hvordan vidste De, hvor jeg var?
Det fortalte værten mig. Jeg ventede udenfor og fulgte efter.
Da jeg viste betjenten mit kort, afgjorde det sagen.
"Hofstaten". Det må have fornøjet ham.
Jeg er bange for, at jeg har været et fjols.
De skal bare være lidt mere varsom fremover, hr. Barrow.
Vil De tage den af med nålene i, frue?
Kan De virkelig nå det? Det virker umuligt.
- Hun skal nok få den færdig. - Jeg skal gøre mit bedste.
Jeg er sikker på, De klarer det.
Jeg tror forresten, jeg ved, hvad der er blevet af Amor-figuren.
Jaså? Har den været væk?
- Kjolen er klar i morgen tidlig. - Tak.
- Hvordan overtalte du hende? - Hun vinder ved nærmere bekendtskab.
- Var der andet? - Kun at du er et geni.
- Godnat. - Godnat.
- Jeg kom desværre ingen vegne. - Så er det afgjort.
Bare fordi kongen ikke mener, en mand kan deltage i en fødsel.
Han burde vide, at man gerne vil være til stede.
Kan du ikke bare sige nej?
Jeg er en af de højeste adelige. Hvad tror du, det betyder?
Hvad tror du, jeg har aflagt ed på?
Lady Bagshaw, må jeg tale med Dem, inden De tilkalder Deres kammerpige?
Ved Lucy, at De er hendes mor?
Ja, det gør hun.
Jeg fortalte hende sandheden på hendes 18-års fødselsdag.
Hvor gammel var hun, da Jack døde?
Seks år.
Hun havde boet hos Jack og hans mor.
Men jeg tog hende ind, og hun gik i skole, indtil hun blev min kammerpige.
Hvis hun havde været Deres myndling, ville folk have gættet det.
Netop. Hvem bemærker tyende? Jeg skjulte hende for øjnene af folk.
Elskede De Jack Smith?
Alle burde opleve den store kærlighed mindst én gang. Jack var min.
Min mand var meget kedelig.
Han var ikke et dårligt menneske, men han var ikke ret kløgtig.
Da han døde, besøgte Jack mig, og det var der, det begyndte.
Hvor vovet.
Det lyder letsindigt. Men jeg var 39, da jeg blev gravid.
Jeg troede, jeg var gold.
Jeg kunne ikke fortælle min far det, så jeg rejste til Amerika.
- De må have ment, det var forrykt. - De anede ikke, hvor forrykt det var.
- Var De lykkelig sammen med Jack? - Meget.
Vi fik ti år sammen, før han døde.
Jeg ville have giftet mig med ham, hvis jeg havde haft modet til det.
Jeg var svag, men De kendte ikke min far.
Deres tjeneste ved hoffet fik Dem til at tie.
Ja, på sin vis.
Men jeg var i virkeligheden fej.
Ved at gøre Lucy til min arving har jeg taget det første skridt.
- Det må De straks fortælle Violet. - Det kan jeg ikke.
Når hun kender sandheden, vil hun forstå og holde op med at strides.
Tjenestefolkene lod til at more sig i aften. Især Molesley.
Hvad blev der af de kongelige folk?
- Det er en lang historie. - Men De har ret. Vi morede os.
Det glæder mig, at det er gået godt, men jeg kunne ikke klare det igen.
De er ikke færdig endnu. De skal til bal på Harewood.
Så er det ikke vores skyld, hvis noget går galt.
De virker ikke ret fornøjet.
De sidste par dage har fået mig til at tænke. Bør vi virkelig fortsætte?
Vi har allerede for få folk, og halvdelen af dem vil snart rejse.
Hvem mener De?
- Skal vi smide håndklædet i ringen? - Det er der mange, der har gjort.
Vil De forlade Downton?
Vi kunne sælge det som en skole eller et alderdomshjem.
Og købe en herregård med en beskeden ejendom og leve et almindeligt liv.
Ønsker De det?
Jeg ønsker, at det hele ikke skal være en kamp.
Vil personalet blive? Vil gårdene give udbytte? Hvad skal vi gøre ved taget?
Da jeg stillede stole op i regnen, tænkte jeg: "Hvad er det, jeg laver?"
Det skal jeg sige Dem.
De er midtpunkt for de mennesker, der arbejder her.
For landsbyen og grevskabet.
Downton Abbey er områdets hjerte, og De sørger for, at det stadig slår.
- Så du synes, vi skal kæmpe videre? - Så længe De ånder og lever.
Frk. Smith.
Er hun gået til ro? Hun er rystet, og jeg havde ret.
De kom op at skændes om mig.
Lord Grantham fortalte, at hun vil ændre Deres liv.
- Og at enkefruen var i krigshumør. - Det kan jeg forestille mig.
Er De berettiget til denne lykke? Ved De, hvorfor hun gør det?
Ja, det gør jeg, og jeg mener, det er retfærdigt.
Må De være ved godt helbred og forvalte Deres lykke klogt.
Det føles, som om De forstår, hvad der foregår i mit hoved,
når ingen andre gør det eller nogensinde vil kunne det.
Jeg vil savne vores samtaler.
Vil De skrive til mig? Jeg kan støtte Dem.
Må jeg virkelig det?
Det ville glæde mig, hvis De ville gøre det.
Nu må vi hellere sige godnat, hr. Branson.
Godnat, frk. Smith.
- Skål for Downtons sejr og min kone. - Skål for jer, der klarede det.
For at hr. Carson glemte principperne.
Jeg får ikke lukket et øje i nat.
Og skål for Hendes Majestæt, som forbarmede sig over hr. Molesley.
Jeg troede, jeg ville ende i Tower.
I begynder vel ikke at kunne lide dem?
Det var pænt af hende, Daisy.
Ikke alle er som Robespierre. Skål for kongen og dronningen.
- For kongen og dronningen! - Jeg skal fortælle dig noget, Daisy.
Det var mig, der ødelagde pumpen. Jeg var ude af mig selv af jalousi.
Hvorfor?
Du lavede øjne til blikkenslageren.
Jeg så rødt, og da han kom tilbage, var jeg ved at blive gal.
Jeg lavede ikke øjne. Jeg syntes om ham og ikke mere.
Nu føler jeg mig som et fjols.
Du ville ødelægge kongens besøg. Risikerede du at blive fyret
- på grund af din kærlighed til mig? - Jeg var i mine følelsers vold.
Det er det eneste, jeg kan sige. Kan du tilgive mig?
Tilgive dig?
Jeg havde gjort det, hvis jeg turde. Kan du ikke se, hvad det betyder?
Vi er ens. Vi brænder for det, der betyder noget.
Jeg troede, du lod dig nøje, men det gør du ikke.
Vi kan sammen kæmpe for en bedre verden.
- Hvordan kan jeg takke Dem? - Mænd som os må holde sammen.
Jeg kender ingen mænd som mig. Jeg har aldrig talt med en som mig.
- Vi snakker sammen nu. - Og det er rart.
At kunne sludre som to fyre uden at skulle prøve at passe ind.
Man må gøre det, der skal til.
Men det er rart at være to almindelige fyre.
- Vil de nogensinde opfatte os sådan? - Ingen anelse.
For 50 år siden ville ingen tro, at mennesket ville komme til at flyve.
Fru Bates?
Her er kjolen.
- Vi kan prøve den, inden De rejser. - Det er ikke nødvendigt. Den passer.
Her er de ting, De ønskede.
Hvorfor gør De det, frk. Lawton?
Generer det Dem ikke, at her er fyldt med nips, De aldrig ville få råd til?
Hvis alle ikke kan få dem, så skal ingen have dem?
Nej, men hvorfor kan jeg ikke få dem? Eller nogle af dem?
De vil ikke savne det, jeg tager. De færreste bemærker, de er væk.
Men de er ikke Deres, frk. Lawton.
Jeg ville holde op. Hvad hvis folk tror, Hendes Majestæt stjæler,
når der forsvinder ting alle de steder, hun overnatter?
Giv De gode råd til dem, der vil høre dem, fru Bates.
De døre driller skrækkeligt. De sidder fast uden grund.
Det har alle prøvet.
Hvorfor ledte I ikke efter mig?
Jeg syntes, jeg så Dem gå. Jeg tog desværre fejl.
- De vækkede ikke monsieur Courbet. - Vi troede også, han var gået.
Tak, fru Hughes. Lidt mere marmelade, tak.
Lakajerne ringede i morges. Turen til London var et fupnummer.
- Hvem ville gøre det? - Ja, hvem mon?
Vi kan undersøge sagen på Harewood.
Vær varsom, monsieur Courbet, medmindre De gerne vil gøres til spot.
Jeg vil mene, middagen var en succes.
De komplimenterede os, så det var den.
Hvorfor gøre opmærksom på det? Ville De fremstå i et godt lys?
Hvad siger vi, hvis vi bliver spurgt?
At der skete en forveksling i London. At monsieur Courbet var utilpas.
Jeg ville ikke nævne det.
- Medmindre de bringer det på bane. - Du har fuldstændig ret.
Nå, der er du. Jeg har ledt alle vegne.
Hvad er der i vejen, elskede? Er det noget, jeg kan hjælpe dig med?
Det tvivler jeg på efter i aftes.
Jeg vil bare bestemme over mit eget liv.
- Jeg vil sige og gøre, som jeg vil. - Gør du ikke det nu?
Jeg beværter kedsommelige folk, fordi de er berettiget til det.
Jeg sidder i komitéer, som jeg ikke selv har valgt.
Jeg havde et arbejde, jeg elskede, men det har jeg ikke længere.
Og min mand vil ikke være til stede, når jeg skal føde.
Det har en tjenende kvinde ret til, men ikke jeg.
Majestæterne er ved at gøre sig klar til afrejse.
Hvad er der i vejen?
- Intet, du kan hjælpe med. - Må jeg ikke forsøge?
Vi bør gå op. Majestæterne skal til at køre.
- Kom så. - Vi skal op.
- Skal De rejse til London? - De sætter mig af på stationen.
Jeg håber, vi kan holde kontakten. Jeg har endelig fundet en ven.
Er det, hvad De har fundet, hr. Barrow? En ven?
- Majestæterne skal køre. - Tak.
Du skal have denne. Jeg har haft den i årevis.
Den vil minde dig om mig.
Det er meningen, ikke? Så du kan tænke på mig, indtil vi mødes igen?
Tak.
Hr. Ellis, De skal komme!
Jeg håber, De vil nyde Deres ophold på Harewood.
Ja, det håber jeg også.
Vi tager ikke rigtigt afsked, når vi ses igen i aften.
Vi ser frem til ballet. Harewood er et vidunderligt hus.
Lad os stige ind.
- Vi ses senere, Grantham. - Deres Majestæt.
Flot klaret, alle sammen. Skal vi gå ind?
Hvad skete der med de kongelige tjenestefolk i aftes?
Det er svært at sige. De lod til at opgive ånden.
De klarede det fremragende.
Omend jeg kunne have undværet Molesleys optræden.
Tak personalet for at redde dagen.
Fru Bates, må jeg spørge Dem om noget?
Hvad gav De monsieur Courbet?
En dobbelt dosis sovemiddel fra hr. Bakewell i teen.
Jeg opførte mig vist temmelig tåbeligt i aftes.
De er aldrig tåbelig i mine øjne.
Mener De virkelig det?
Ja. Og De ved vist godt i hvor høj grad.
Du har ret. Det er på tide at planlægge mit bryllup.
- Hvorfor var du så længe om det? - Jeg var usikker, men ikke længere.
Det er godt at høre.
Jeg er lykkelig, fru Patmore. Det siger jeg ikke så tit.
- Er du meget chokeret? - Det burde jeg være.
Jeg tog del i at genere den kongelige stab.
- Hvad stak mig dog? - Men...
De var selv ude om det, Elsie. De var så sandelig selv ude om det.
Hvad er nu det?
- Velkommen hjem, hr. Talbot. - Goddag, Carson og fru Hughes.
Hvor er lady Mary? Efter alt det, der er foregået,
- hviler hun sig nok ligesom de andre. - Det lyder ildevarslende.
Dejligt, at han er nået hjem til ballet.
Gudskelov, vi ikke skal arrangere det.
- Du aner ikke, hvad vi har udholdt. - Beklager, jeg ikke kunne komme før.
- Jeg tog med det første skib. - Det er lige meget. Du er her nu.
Så skal jeg ikke tage alene til bal som en bly viol.
- Lov, du vil danse med mig uafbrudt. - Det er en aftale.
Maud har vel det udspekulerede pigebarn med.
Hvis du fortsætter, ender du med at fremstå som en tåbe.
- Hvad mener du? - Det, jeg siger.
- Fortier du noget for mig? - Følg med mig.
Hvorfor er I ikke glade? Jeg troede, I ville være henrykte.
Vi er glade, hvis du mener det. Men hvordan vil du håndtere Henry?
Ved at ændre måden, vi håndterer hinanden på.
Det bliver ikke let, men jeg har besluttet at blive hos ham.
Hvad fik dig til at ændre mening?
Det var noget, hr. Branson sagde om, hvad der betyder mest.
Kronen betyder mere end os. Jeg kan få det til at fungere.
- Branson? Den irske republikaner? - Du er velinformeret.
Mere, end du aner. Overbeviste han dig om at gøre dette?
Vi talte sammen efter paraden. Der er han.
Vil du ikke nok sige noget pænt?
Hr. Branson. Jeg ville ønske, vi havde talt mere sammen på Downton Abbey.
- Ville De det? - Bestemt.
Jeg har vist flere grunde til at være Dem taknemlig.
- Hvad handlede det om? - Det fortæller jeg senere.
Hvorfor flere grunde?
- Hvem er hun? - Prinsesse Mary.
Hun var på Downton til paraden. Så du hende ikke?
Ikke til paraden, men bagefter til teselskabet.
Så hun er af Brompton-slægt, omend på usædvanlig vis.
- Hvorfor har du ikke fortalt det før? - Det virkede for chokerende for dig.
Hvem tror du, jeg er? En pebermø, som aldrig har forladt landsbyen?
Tydeligvis ikke.
Du skal ikke tro, jeg billiger det, for det gør jeg ikke.
Men jeg forstår det i det mindste.
- Kender frk. Smith sandheden? - Ja.
Når jeg kommer hjem, gør jeg Lucy til min selskabsdame.
Det er mere passende.
Du vil nok ikke synes om det. Men hun og Tom Branson vil korrespondere.
Jeg vil personligt slikke frimærkerne.
Du er utrolig, Violet.
- Du har ikke vundet. - Jeg tror ikke på nederlag,
men vi kan diskutere det, når du og Lucy kommer på besøg,
efter dine pligter er overstået.
Er jeg atter medlem af familien?
Hun har ret. Brompton er tabt, og det må I lære at leve med.
Jeg tror, vi kan få det tilbage.
I det mindste for Toms skyld. Derfor skal vi have pigen tilbage.
Violet, efter alle disse år forbløffer du mig stadig.
Godt, jeg er en åbenbaring og ikke en skuffelse.
Det er meget vigtigt. Nu kommer de. Spørg endelig.
Nå, der er De, Hexham.
Trist, De ikke kan deltage i prinsens rejse, men vi finder noget andet.
- Hvabehar? - Jeg ville ikke...
Jeg forstod det, så snart Hendes Majestæt forklarede det.
Tillykke til jer begge.
- Du ser meget munter ud. - Jeg er glad. Generer det dig?
Nej, men hvad foretager du dig med Tom og kusine Mauds kammerpige?
- Hvad mener du? - Jeg hørte dig til middagen i aftes.
- Hun skal arve Brompton. - Det fortalte mor mig.
Kunne du ikke godt tænke dig, at Tom bliver passende etableret?
Din snu ræv.
Tror du, de vil blive lykkelige?
Jeg skal lige tale med farmor.
Hvornår vil du fortælle os, hvorfor du tog til London i onsdags?
Det har jeg ikke besluttet.
- Lover du at holde det for dig selv? - Det lover jeg.
Udmærket. Jeg har fået foretaget nogle lægelige undersøgelser,
og jeg tog til London for at høre resultaterne.
Ja?
Jeg har muligvis ikke så lang tid igen.
Det vil ikke gå meget hurtigt, selvom læger jo aldrig er nøjagtige.
Farmor...
Nej. Gem tårerne til noget trist. Der er intet trist ved det.
Jeg har levet et privilegeret og spændende liv, og nu...
...må jeg bort.
Jeg overlader familien og mit højtskattede sted i dygtige hænder.
- Jeg ved, far vil... - Jeg mener ikke din far.
Jeg elsker ham højt. Nej, jeg mener dig.
Du er Downtons fremtid.
Men jeg er i tvivl, farmor. Er det rigtigt at blive ved,
når den verden, det blev bygget til, svinder for hver dag?
Vil George og Caroline stadig leve sådan et liv? Lever vi det nu?
Nej, vores forfædres liv var anderledes end vores.
Og vores efterfølgeres liv vil være anderledes,
men Downton Abbey vil være en del af dem.
- Det bliver ikke det samme uden dig. - Jovist.
Du vil overtage, hvor jeg slipper.
Du vil blive den uhyggelige gamle dame, der holder alle i ørerne.
Mange tak.
Det vil du, min egen. Og du vil klare det fremragende.
Du er det bedste af mig, der vil leve videre. Hurra.
Farmor, jeg elsker dig så højt.
Men burde du være her i aften? Bliver du ikke udmattet?
Jeg kan ikke tilbringe resten af mit liv med at høre på: "Hvordan går det?"
Jeg har det fint, så længe det varer. Mere er der ikke at sige.
Nå, der er I. De begynder at danse.
- I må ikke gå glip af det. - Nej. Tak.
- Tak. - Du vil altid være hos os, farmor.
Du vil se på fra hvert billede og tale fra hver bog,
- så længe huset står. - Det lyder meget anstrengende.
Jeg ville foretrække at hvile i fred.
Kom så.
Elskede.
Hvad vil du?
Vi har fælles interesser. Drengene, heste og væddeløb.
Der må være mere, hvis vi leder. Jeg vil have, vi skal være venner.
- Vi må se. - Nej, min egen.
Vi må forandre os. Begge to.
Hvordan gik det til? Var det dig, mor?
- Hvordan gjorde du det? - Det var enkelt.
Bertie spurgte kongen. Jeg spurgte dronningen.
- Jeg elsker vores eventyr. - Men det er skønt, når de er slut.
- Hvad laver du her? - Jeg ville gerne se dem danse.
Så jeg lader, som om jeg kommer med lady Bagshaws lommetørklæde.
Jeg kan give hende det.
Gid du kunne danse med mig.
Jeg har et spørgsmål.
Du ville aldrig ønske at forlade Downton og bo et andet sted, vel?
- Sig sandheden. - Hvad skyldes dette?
Forlade Downton?
Hænger vi ikke på stedet?
Jo.
Jo, det gør vi vist.
Vi bør ikke gå denne vej ud.
Det vil de ikke have noget imod denne ene gang.
De er væk, og Downton står stadig.
Elsie, Downton vil stadig stå om hundrede år,
og familien Crawley vil stadig være her.
Og det er et løfte.
Vi får se, Charlie.
Vi får se.
Oversættelse: Louise Munk Alminde